Cât aveai de gând să mă lași să aștept?
Poftim?
- Mor acolo. - Unde?
Acolo lângă pavilionul cu salate de cartofi.
Îmi pare rău, ar trebui să ne cunoaștem?
- Categoric. Așa ar trebui. Nu ne cunoaștem, dar ar trebui.
Ray. Ray Koval. Teressa Corrado.
- Îmi pare bine. - Bine.
- O zi a independenței fericită. - Și ție la fel.
Scuză-mă, poate e din cauza genunchiului,
dar sunt puțin confuz.
Credeam că ne privim reciproc.
Nu. Îmi pare rău. Poate ești beat.
Nu. Dacă eram beat, ți-aș fi făcut avansuri.
Ce ușurare!
Dacă aș fi beat, ți-aș spune cât de bine arăți.
Și cât de incredibil pare că stai aici singură.
Mereu ești așa?
- Nu. Uneori par așa, dar acum categoric e diferit.
Ce e așa diferit? Nu știu.
Cred că asta am venit să aflu.
- Glumești, nu? - Vorbesc foarte serios.
În spatele meu? A virat odată cu noi pe strada 6.
Dacă e vreun joc ca lucrurile să fie palpitante,
e cam trist.
Nu e un joc, e pe bune.
Ăsta e spionaj de școală veche.
Regulile Moscovei. Spioni pe stradă.
La cât în spatele meu?
- La vreo 3 m. - Trebuia sa ne fi luat pâna în centru.
Și îl știi pe tipul ăsta?
L-am mai văzut. E sigur de la Burkett&Randle.
Oamenii ăștia nu se joacă cu săpunul și crema de ras.
Bănuiesc că trecem la planul B.
Hai s-o facem.
- Ce poartă? - Helancă de marinar, șapcă gri.
Frumos.
Sigur nu lucrează singur, deci ca să te ajutăm să fugi
va trebui să facem gălăgie la colț.
Vrei să scapi de el sau să-i pui piedică?
Tot cred că-ți bați joc de mine.
Zi, Ray. Evadare sau piedică?
Sau vrei să afli dacă fac toți banii.
Fii serios, prietene.
Piedică.
Ai grijă pe unde mergi. Aici e New York.
Stai să te ajut.
Cască bine ochii!
- Ești acolo? - Ce faci?
Problemă.
- Credeam că ești pe poziție. - Sunt. Eram.
Suntem la două minute.
- Ne-au văzut. - Ce tot spui?
Reprogramează întâlnirea.
Nu. Nu se poate.
Ne-au văzut. Pleacă.
Știu cum e. Nou în echipă,
vrei să faci impresie bună...
Alo? Ray?
Îți amintești de mine?
- Bineînțeles. - A trecut mult timp.
Da... Te-am prins.
- Îmi pare rău, eu tocmai... - Tocmai ce?
Am un lapsus.
Frumoasă încercare.
Puțină curtoazie profesională ar face situația mai puțin incomodă.
De unde te știu? De unde mă știi?
Dură! Joci tare.
M-am gândit mult cum o să fie asta,
unde am fi, ce-aș spune, ce-ai spune.
- Dar n-am crezut că tu ai... - Îmi pare rău.
Chiar vrei să joci așa?
Mă confunzi cu altcineva.
Nu știu.
Nu sunt bun la nume. Ar trebui să fiu, dar încerc.
La fețe, sunt mult mai bun. Sunt de 9, minus 9.
Dar unde sunt bun, unde excelez, e la cele cu care m-am culcat.
Ăsta e punctul meu forte.
Uite, nu știu cine crezi că sunt, dar...
M-ai vrăjit, m-ai sedus, m-ai călărit,
m-ai drogat și mi-ai răscolit camera.
Nu e groaznic? Ultimul lucru pe care mi-l amintesc înainte să leșin
e cât de mult te-am plăcut.
Bine. Nu pari nebun,
de asta nu strig
după cineva, dar... - Nu pot să cred că joci așa.
Stai, e o glumă? Asta e?
Știi cât de mult m-am expus din cauza ta?
Am câștigat ceva?
A doua zi, m-am dus la consul și
m-am înjosit pentru lista de oaspeți.
Apoi am încercat să aflu dacă lucrezi
pentru Mossad, sirieni sau ruși.
- Care era? - Tot pentru CIA lucrezi?
Bine, cred că am terminat.
Consulatul American, Dubai, tu și cu mine, 4 iulie 2003.
Deranjează pe altcineva.
- Margarita roșie, albă și albastră. - Pleacă.
Eu aveam o proteză la genunchi, tu inel la picior. Primul pe care l-am văzut.
Dacă mă urmărești, țip.
Mi-am luat vacanță ca să te găsesc,
și la fiecare evaluare, așteptam...
Te avertizez pentru ultima dată.
... să-mi arate o poză de-a ta și să spună,
"Nu vorbești de Dubai?"
- Mă hărțuiești! - Cine mama naibii ești?
Nu! Tu?
- Tu ești pachetul. - Tu ești omul meu de legătură?
- Te porți de parcă -ți datorez scuze.
Chiar te poftesc.
Erai o misiune. Ești băiat mare.
Văd că te-a frământat.
Un agent MI-6 duce o fată ciudată de la o petrecere
în camera de hotel, unde are coduri egiptene
de apărare aeriană nesecurizate. Ei ți-au spus să te culci cu mine?
Voiam codurile, nu să stau cu tine.
- Dumnezeule... - Cum ai intrat în proiectul ăsta?
- Tu ești cârtița. - Cine te-a angajat?
- Nu pot să cred. - Cum ai primit slujba asta?
Când am plecat din MI-6,
15 companii mari implorau după serviciile mele.
Bănuiesc că ai făcut alegerea greșită. Dar probabil ești obișnuit cu asta.
- Am ședință în 12 minute. - Unde e pachetul? Dă-l încoace.
Nu lucrez cu tine. Poftim?
Crezi că ți-aș permite să fii omul meu de legătură?
Te depășește.
Am lucrat în Yemen, Atena și Cairo.
Am fost promovat și decorat peste tot.
Spune-i lui Duke să trimită pe altcineva.
Tu poate te descurci într-un magazin de pantofi,
dar eu am 12 ani pe teren.
Cât timp ai lucrat pentru Equikrom?
- Destul. - Cât timp?
Trei săptămâni.
3 săptămâni întregi? În fiecare zi?
Eu am petrecut 14 luni sub acoperire la Burkett&Randle.
Sunt director adjunct la Contraspionaj. Sunt înfiptă bine.
Să-ți fie clar, eu sunt spionul, iar tu curierul,
și tot ce-ți dau e un mesaj.
Spune-i lui Duke că nu vreau să te mai văd.
Eu coordonez agenții de teren. E cu două tăișuri.
Ori le duci flori,
ori îi atârni pe geam.
Oi fi obișnuită să stai cu picioarele în aer,
dar ești cu susul în jos.
Ești a mea.
- Ia-ți mâna de pe mine. - Ce? Nu mai suntem prieteni?
Îmi place slujba asta. Îmi plac banii, îmi place programul.
Nu te las și ție o să-ți treacă,
pentru că dacă mai pomenești o dată că nu muncești cu mine
sau că ne-am întâlnit, sau că altul ar fi mai bun,
dacă sunt înlocuit din orice motiv,
îi sun pe cei de la Burkett&Randle
și le spun că au un spion Equikrom chiar în echipa de securitate.
Ar fi păcat să lași ultimele 14 luni să se ducă de râpă.
Deci, unde e pachetul meu?
Spune-i lui Duke că asta așteaptă.
Dacă o dai în bară, îți distrug viața. Credeam că ai încercat asta deja.
Vrei să mai încerci o dată să-ți ceri scuze?
Mulțumesc.
Ce anume a spus? Cuvintele ei exacte.
A spus, "Spune-i lui Duke că asta aștepta."
- Vrei s-o faci? - Fă-o.
Ușurel. Doar... Scoate-o.
- Încet. - Duke!
Bine. Fă-o.
Pam, n-o rupe. Ai grijă.
Duke, nu te ambala.
Fă-te util și caută amprentele lui Tully.
Uită-te la asta.
Deci asta e cea importantă?
Trebuie să-l sun imediat pe Garsik.
Îmi trebuie o linie sigură cu Equikrom.
- Ce faci? - Bine. Tu?
Houston, în weekend.
Cine sunt?
Cercetători de la laboratorul de parfumuri, când nu fac trafic cu Ecstasy.
Urmărește-l.
Coordonator pe piața de pe coasta de vest. Divizia Ceară de Podele.
Vineri a venit de la prânz și a demisionat.
- Neașteptat? - Foarte.
Trei copii la o școală privată, casă ipotecată,
soția bolnavă de inimă.
Arată-i finanțele, telefonul, e-mail-ul și diagnosticul soției.
Vicepreședinte, Disponibilități Medicale. S-a anunțat duminica trecută.
Și-a pierdut laptopul în aeroportul din Denver.
De ce-mi pare cunoscut?
Avea o servietă plină de estimări de vânzări furate anul trecut.
- E același tip care a cumpărat barca? - Același.
- Pune o echipă pe urmele lui. - I-am trimis de dimineață.
Suntem în ședință.
Acum? Toată lumea?
Au spus de ce?
Tully. Vine domnul Tully.
Vrea ca tot etajul să se adune în 5 minute.
Dick, ai programul foarte încărcat.
A intervenit ceva.
Prezentarea șamponului e la 15.
- Anuleaz-o. - Sunt în clădire.
Mâine.
Grupul german R&D cu oja la 15:45.
Reprogramează-i.
Teleconferință cu scutece la 16:15.
Înregistreaz-o.
Au venit statisticile de schimbare de marcă pentru decongestivul nazal...
Anulează!
Și pasta de dinți. Și cina pentru ceara de mașini. Tot!
Ia să mă văd!
Ar trebui să mai fie o mașină.
Schimbare de plan. Mergem cu ei.
Haideți! Mergeți și faceți vânzări!
Hai! Plecați de aici!
Ieși. Las-o pornită! Conduc eu.
Arată bine.
Nu le deosebesc. Care-s cele noi?
Astea.
- Astea au 16. - Se potrivesc.
Boris. Scrisul de mână.
100%. E Howard Tully.
Burkett&Randle, venim!
Băieți...
Duke, am rămas pe afară. Din nou.
Da, sunt afară.
Firește că eu sunt. Cine mai are numărul ăsta?
La câți bani cheltuiesc pe asta,
ai putea să-mi dai un cod pe care să-l țin minte.
Domnule!
Ce naiba e asta?
De ce suntem aici?
Suntem azi aici pentru că regulile s-au schimbat.
Suntem aici pentru că integritatea noastră e atât de abuzată și mutilată
încât nu mai e decât o amintire goală.
Nu mai e de ajuns să avem cele mai bune idei și cea mai bună producție.
Sau cea mai bună distribuție.
Suntem aici pentru că trăim într-o lume în care duplicitatea și furtul
sunt testate zilnic ca înlocuitori pentru inovație și perseverență.
"Testate zilnic". Ce porcărie!
Asta o spune un tip care a cumpărat o rampă să ne caute prin gunoi?
Cred că istoria tuturor încercărilor și a succeselor poate fi redusă
la o serie de momente decisive.
Sunt momentele în istoria tuturor lucrurilor
în care plasarea...
... în care plasarea unei singure molecule poate face diferența
între triumf și catastrofă.
Cine naiba mai scrie cu peniță?
Cât de pretențios poți să fii?
Camera, tot programul ăsta a fost
creat anticipând acest moment.
Voi sunteți cei mai buni în ceea ce faceți.
Sunteți aleși după standardul ăsta, ați fost plătiți și tratați corespunzător.
N-ați fost niciodată testați așa cum urmează să fiți testați.
Burkett&Randle va scoate un produs nou...
... în viitorul foarte apropiat.
Cu toate că nu pot dezvălui natura acestui produs,
credeți-mă când vă spun, doar prin anunțarea dezvoltării sale...
... va fi dramatic repoziționat la adunarea pieței globale.
Nu sunt nevoit să explic nimănui de aici
de ce gama, detaliile, propria existență a acestui proiect
trebuie atât de bine protejate.
Aștept să dați ce-aveți mai bun.
Și vă promit, dacă ne concentrăm
și suntem vigilenți, noi toți...
... vom prospera.
Ce naiba are acolo?
Dick! Nu începe cu gândurile negre.
Dick!
Trebuie să fim optimiști. Uită-te în jur.
De asta suntem aici.
Când am avut prima discuție,
de asta am făcut echipa.
- Știu ce face. - Dick!
Uită-te la mine. Avem o echipă grozavă aici.
Suntem foarte pregătiți. Suntem gata să acționăm.
Tu ești cu mâna pe buton, doar un cuvânt și-i facem praf.
Doar așteptăm lovitura, Duke.
- Te înșeli. Am avut noroc. - Tu numești asta noroc?
Mă întâlnesc cu acționarii în nouă zile.
El nu se gândește la asta.
Ți-ai pierdut mințile? Doar la asta se gândește!
Dacă are un cuțit, atunci o să-l folosească.
Asta aș face și eu!
Așteaptă până e în mijlocul unei săli pline care-l ovaționează.
Aș aștepta până ar fi atât de copleșit...
De valuri de adorație, încât nu și-ar mai auzi nici boașele
căzând la pământ!
Dumnezeule, o să mă zdrobească.
Spune-le oamenilor să nu-și facă planuri de vacanță.
- Și dacă vor să știe de ce? - Atunci au greșit branșa.
Cum să protejăm ceva dacă nu știm ce e?
Nu știu, presupune că e orice.
Rețeaua principală B&R e un monstru.
Ne-am petrecut ultimele 10 luni pescuind.
N-am ajuns nicăieri.
Codurile de criptare și avertizare sunt practic
asemănătoare cu ce avem la Pentagon.
Vestea bună e cu cele 200 de fotocopiatoare pe care B&R le-a cumpărat luna trecută...
Am mers la expeditor
și am făcut unele modificări înainte să fie trimise.
Eu numesc asta Fantoma.
Nu e rapidă, nu e ușoară...
... dar ne permite să captăm undele de semnal
fără să lăsăm urme electronice.
Chiar acum intrăm într-un fotocopiator de la Departamentul Resurse Umane.
Încă testăm datele, dar am accesat deja 12 unități.
Departamentul B&R de Cercetare și Dezvoltare din Westchester
n-a mai adus un produs nou pe piață din 1997.
În ciuda asta, am făcut acest obiectiv unul prioritar în supraveghere.
Multiplicăm volumul de trafic
și numărul de mașini din parcare.
Urmărim portofoliile de acțiuni și ipotecile plătite
de fiecare angajat.
Monitorizăm frecvența de cumpărături on-line
și de pornografie accesată din interiorul laboratorului.
Acțiunile scad, pornografia e în floare, iar locuri de parcare sunt destule.
Nu se întâmplă nimic aici.
Suntem încrezători că oricare ar fi noul produs,
a venit din afara companiei.
După întâlnire,
o să verificăm fiecare achiziție făcută de B&R în ultimele 18 luni.
O să-l găsim.
Clădirea are o securitate puternică.
E la fel ca la calculatoare.
Mereu dăm târcoale clădirii,
dar nu ajungem nicăieri.
Apoi am făcut o descoperire. Departamentul Voiaje nu e în acea clădire.
E la patru străzi distanță. Iar clădirea asta e foarte simplă.
E o mină de aur, Dick.
Se ocupă de toate călătoriile din interiorul B&R...
Avioane private, mașini, bărci, hoteluri, case... Totul trece pe acolo.
Băieții au câteva idei bune cum să intrăm acolo.
Foarte simplu. Fundamental.
Jur, atâta era.
Nu, glumeam!
De la capăt. Tradu și mie.
- Mereu glumești. Nu! Sunt un tip foarte serios.
Mă întorc imediat.
Bună. Îți amintești de mine?
Da... Te-am prins.
- Scuze, eu doar... - Doar ce?
- Am un lapsus. - Nici să nu încerci!
- Poftim? - Pot să-ți sugerez ceva?
Puțină curtoazie profesională ar face situația mai puțin incomodă.
De unde te știu? De unde mă știi?
Joci tare.
M-am gândit mult cum o să fie asta,
unde am fi, ce-aș spune, ce-ai spune.
Îmi pare rău.
Chiar vrei să joci așa?
Mă confunzi cu altcineva.
Nu sunt bun la nume. Ar trebui să fiu, dar încerc.
La fețe, sunt mult mai bun. Sunt de 9, minus 9.
Dar unde sunt bun, unde excelez, e la cele cu care m-am culcat.
Ăsta e punctul meu forte.
Uite, nu știu cine crezi că sunt, dar...
M-ai vrăjit, m-ai sedus, m-ai călărit,
apoi m-ai drogat și mi-ai răscolit camera.
Nu e groaznic? Ultimul lucru pe care mi-l amintesc înainte să leșin
e cât de mult te-am plăcut.
Îmi pare rău, nu pot...
- Ți se pare amuzant? - Nu...
Nu e. Îmi pare rău, doar că...
Te-am sedus? Pe tine?
Dar recunoști.
Eu... Nu sunt, doar...
Nu ai voie să râzi.
E inacceptabil. Ai dreptate.
Nu e amuzant. Serios. Deloc.
Și nu e vina ta. Ce înseamnă asta?
Tensiunea, emoțiile... E râs nervos, evident.
Genunchiul tău... E mai bine, nu?
Cu proteza aia, chiar părea că suferi.
Genunchiul e bine.
Ai idee cât de mult m-am expus din cauza ta?
- Îmi imaginez. - Asta e tot ce spui?
Și... Îmi pare rău.
Se vede.
Râsul... Nu știu ce mi-a venit.
E de la emoții, vină. Multă vină. Și regret.
Remușcare. Multe lucruri.
Bănuiesc să ai aflat până acum
că lucram pentru agenție. Deci, ar fi și asta.
Ce nasol!
Eram sub presiune mare.
E complet nesatisfăcător.
Păi... Tu la ce te gândeai?
Adică, în sensul de răzbunare.
Ce e aia?
Paguba.
E de rău?
Am fost răi.
Cât de răi?
Am fost foarte răi.
Suntem foarte buni la asta.
A meritat?
Mult de tot.
A meritat foarte mult.
Dumnezeule... Ce?
E după-amiaza. E 12:15. Ce s-a întâmplat cu apelul de trezire?
Le-am cerut să mă trezească.
Dumnezeule, nu se poate. Asta nu e o zi în care să nu primești apelul de trezire.
Nu pot să cred că n-am primit apelul.
Aveam avion la 10:30.
Trebuia să aterizez în Geneva acum.
Probabil mi-ai spus, dar nu-mi amintesc.
Nu, nu puteam... E strict secret.
Eu trebuia să fiu în Cairo acum două zile.
- Ai spus Londra. - Ideea e că nu m-am dus.
N-a sunat nimeni de dimineață?
- Erai aici. - Dorm adânc.
Adică am răspuns și nu ți-am spus?
Când ai aranjat asta?
- Aseară. - Eu unde eram?
În baie.
- Am fost acolo împreună. - Când m-am dus după gheață.
În timp ce așteptam?
Nu pot să cred că n-au sunat!
Te-ai strecurat afară din cadă ca să ceri un apel de trezire?
Cum se întâmplă așa ceva într-un hotel de cinci stele?
Bun venit în Italia.
Am spus că e strict secret. N-ar trebui să-ți explic.
Asta întrece ce ai făcut în Dubai.
- Ce? - Sunt încă în picioare, nu?
Poftim. Vezi?
Dacă vrei codurile de apărare aeriană,
sunt în ciorapii mei.
- N -o să treci niciodată peste asta.
Mă tem că e strict secret.
- Crezi că te duc de nas? - O nebunie, nu?
Asta a fost ca o misiune pentru tine? Trei zile?
Care a fost obiectivul? Iritații de la covor?
Poate nu mă voiai în Cairo.
Dumnezeule, asta chiar e trist.
La asta mă gândeam și eu,
că poate tu mă duci de nas. Mi-ai anulat apelul.
Poate a fost o răzbunare pentru Dubai.
După aceea mi-am zis ce teribil e să gândesc așa.
După aceea mi-am dat seama că amândoi gândim așa.
După aceea m-am gândit...
... dacă asta face să merite atât de mult.
Asta era?
Că știu că te gândești exact la ce mă gândesc și eu?
Iar atunci mă gândesc, gândim așa din cauza a ceea ce facem,
sau suntem buni la ceea ce facem pentru că gândim așa?
Toată lumea gândește așa, doar că n-o spune.
- Civilii nu gândesc așa. - Prostii.
Nimeni nu are încredere în nimeni. Noi recunoaștem asta.
- Recunoaște atunci. - Recunoaște tu prima. Ce ascund?
Asta n-a fost o întâmplare, nu?
Că sunt aici. Că ne-am întâlnit așa.
M-ai căutat, nu?
- Ți-ar plăcea asta, nu? - Am dreptate.
- Pentru că m -ai căutat tu, nu?
Dar de ce? Doar pentru asta?
- Nu e de ajuns? - Nu pentru tine.
În ce ne-am băgat, Claire?
Îți imaginezi cum ar fi să trăiești așa?
- Cât de distractiv ar fi? - Nu avem destule probleme?
Să ai bani, vreau să spun.
- Continuă... - Cât crezi că ți-ar trebui?
- 20 de milioane? - Eu mă gândeam la 40.
Ce trebuie să faci pentru 40 de milioane de dolari?
Să fii în sectorul privat.
Să fii inteligent.
Să ai noroc.
Cât de inteligent?
Destul de inteligent încât să alegi partenerul potrivit.
- Sectorul privat? - Corporatist.
Și norocos?
Să fii acolo atunci când se întâmplă.
Să fii acolo primul, să auzi primul.
- Ceva din interior. - Ceva important.
- Dar s-o faci corect. - S-o faci bine și fără grabă.
Să știi cum să ieși înainte să intri.
- Știi ce cred? - Eu cred că-ți place ideea.
- Cred că ți-a fost dor de mine. - Eu cred că mi-ai anulat apelul.
Suntem chit.
Da, am înțeles.
Bine, ai răbdare.
Suntem pe-aproape.
O să fiu pe fază.
- A intrat? - Da.
Foarte simplu, fundamental, nu?
Planul e bun. Depinde de el.
Are o reputație grozavă.
Garsik spune că o să cadă cerul în șase zile.
Dacă ai o idee mai bună, spune-mi și mie.
Bine. Treci la treabă.
- Vai de mine... - Scuză-mă.
Îmi pare foarte rău.
Uite-mă cum mă învârt, ca un porc.
- Uită -te la asta...
Sunt bine. Sincer, n-am nimic.
Ce era înainte să vin?
Appletini.
Sună bine. Era bun?
Da, sunt grozave.
Două din astea, vă rog.
Vii sau pleci?
M-am trezit în Knoxville, trebuia să dorm în Belgia,
și iată-mă, sunt în New York, așteptând un Appleteen.
Bănuiesc că nu sunt sigur.
Tatăl meu era din Tennessee. Glumești. De unde?
Din partea de vest. De unde?
Dintr-un mic orășel. De fapt, a fost numit după familia noastră.
N-o să mă lași să ghicesc, nu?
Bofferd.
- Fugi de-aici. - Ce?
- E cumva o glumă? - Nu, deloc.
Mergeam la pescuit în Bofferd. Eu am crescut în Darnum, chiar lângă.
Așa mă cheamă. Bofferd. Barbara Bofferd.
Uite...
Îmi pare bine să te cunosc, Barbara. Eu sunt Jimmy Tierney.
Nu pari să fii un Jimmy. De fapt, e James.
Sau doctorul Tierney... Mă scuzi...
Da. Le-ai luat?
Nimeni de acolo nu mă poate ajuta?
Să aștept în aeroport toată noaptea?
Face 26.
Nu, nu e vina ta. Bine. Mulțumesc.
Probleme cu voiajul?
Da...
Sunt cardiolog pediatru.
Deschidem o clinică în Etiopia, iar echipa mea e acolo, așteptându-mă.
Trebuia să zbor spre Bruxelles în noaptea asta, iar apoi spre Nairobi,
da mi s-a încurcat biletul. Am prins un zbor de dimineață,
dar acum îmi spun că e prea târziu să iau bilet,
deci va trebui să-mi petrec noaptea în aeroport
ca să fiu sigur că prind un zbor.
Îți trebuie un zbor spre Bruxelles dimineață?
Scumpule, eu cu asta-mi câștig existența.
Liniște, trebuie să păstrăm liniștea.
Nu trage cu ochiul.
Nu pot să cred ca fac asta!
- Dă puțin înapoi s -o văd pe cealaltă.
Așteaptă o secundă.
Chiar acolo. Ce spune?
- Aici? Sau aici? - Citește asta.
Ce vrea sa spună?
De ce nu suntem pe 3 terminale?
Nu înțeleg de ce avem numai 2. Câți ochi ai?
Dumnezeule, Duke.
- O iei la pachet? - De ce?
- N-ai primit mesajul? - Nu știu, acum am ieșit.
- Ai citit memoriul meu de luna trecută? - Care din ele?
Vulnerabilități la Departamentul Voiaje?
Nu-mi amintesc.
Ne vedem sus.
- Cât mai durează? Dă -mi un timp.
- 10-12 minute. - Și apoi primesc totul?
Șase ani de ordine de voiaje.
- 8 minute. 8 minute. - Minunat.
Am intrat. Gata.
Bună treabă, Ray.
Nemaipomenită.
- Cine-i tipul ăsta? - Nu suntem siguri.
Iisuse...
Acolo sunt pe birou?
E un agent Equikrom?
Dacă e, e unul nou. Nu-l avem în bază.
Cred că au scos oameni noi pe teren.
Adu-o pe femeia asta aici.
Mă gândeam că ar trebui să țin interviul ăsta la Departamentul de Voiaje.
Să văd dacă mai e altcineva...
Nu. O vreau aici. Și nu-i spune nimic.
- Mă gândeam că... - O intervievează Claire.
- Dar Ned, eu am scris memoriul... - Nu.
Vreau să vorbească cu o femeie.
Prima presupunere, Burkett&Randle are un nou produs.
A doua presupunere, nu l-au dezvoltat intern.
Sunt de acord.
Am luat fiecare companie achiziționată de B&R în ultimele 18 luni,
în total 52 de achiziții.
Am renunțat la cele unde produsulera cunoscut sau deja pe piață.
- Și am rămas cu... - 28 de companii.
Nu ne putem concentra pe fiecare, nu avem atâta timp,
așa că am început să căutăm modele.
Aseară, Dale a introdus o limită de timp,
și am găsit o zi din martie anul trecut, când B&R a cumpărat 7 companii într-o zi.
- E normal? - Nu.
Ne ascund ceva.
- Ce ne ascund? - Eu cred că e Dunwoody, Georgia.
Am verificat înregistrările de voiaj cu datele din calendar.
N-o să-ți vină să crezi ce trafic a fost vara trecută
între New York și Dunwoody.
Howard Tully a făcut cel puțin 6 vizite separate.
Niciuna din ele nu a fost trecută în programa personală.
Ce mama naibii e acolo?
Laboratoarele Formavale.
Cred că trebuie să trimitem pe cineva acolo imediat.
Unde se duce?
A fost felul în care a vorbit de copii.
Cum îi ajută și le face bine inimile.
Știu că n-ar trebui să fiu așa proastă
și nu sunt chiar o persoană credulă,
dar copiii și inimioarele lor...
Și da, m-am simțit specială pentru că am putut să-l ajut.
Și pe copii. Și da, era drăguț. Recunosc.
Îi cădea tot din buzunare și era șarmant.
Eram specială.
De parcă eram singura pe lume.
Pe tine nu te-a făcut nimeni să te simți specială?
Poate ție ți se întâmplă tot timpul.
Tu probabil ai pe cineva care te face să te simți așa.
Știi ce? Nu-mi pasă.
Fă ce vrei, pentru că știi ce?
Mi-a plăcut la nebunie!
A meritat.
A meritat mult.
A meritat din plin.
- Da? - Eu sunt.
- Ai ajuns repede. Doar ce am venit. - Am alergat.
- A mers bine? - Fără probleme. Doamne, ce bună ești!
Nu pot să cred ce repede ai ajuns.
Îmi pare rău, două luni e prea mult.
Ți-am reprogramat întâlnirea? Te-ai dus mai repede?
A fost bine. N-a fost mare lucru.
Ai făcut-o, nu?
- Le-ai spus. - Sigur.
- Și nu te deranjează. - Așa ar trebui, nu?
Cum?
Cum ai făcut-o?
- Ai intrat și le-ai spus că demisionezi? - În mare...
- Dar au încercat să te oprească. - Nu prea.
Nu se pot bucura că pleci. Nu a putut fi așa ușor.
Ce încerci să-mi spui?
- N-ai făcut-o, nu-i așa? - Stai puțin.
N-aveau cum să te lase să pleci așa.
- Stai. - Ai pontat de plecare și te-ai dus?
Nu. Stai așa.
- Răspunde. - Ți-au cerut să rămâi?
- Eviți întrebarea. - Au făcut-o, nu?
- E clasic. - Ți-au cerut să rămâi.
- Știu cum decurge. - Tu ai demisionat?
Nu admite, nu nega nimic.
- Fă contra-acuzații. - Asta faci tu!
Te-am întrebat cum a mers și te-ai eschivat.
Cum a mers? Tocmai am încheiat o carieră de 12 ani la MI-6.
Am semnat acte de confidențialitate,
am dat un test la poligraf, am predat actele
și am lăsat singura slujbă pe care am avut-o vreodată.
Iar acum am impresia că te-ai răzgândit,
că tu ți-ai păstrat slujba și m-ai lăsat cu degetu-n gură.
M-au implorat să rămân.
- Și nu m-ai sunat să-mi spui?
N-am putut risca.
Ești incredibilă.
- Am fost foarte surprinsă. - Nu pot să cred.
- Sper că ți -ai păstrat pașapoartele.
Ce mă fac? Nu mă pot întoarce.
Trebuie să predai câteva să dea bine.
M-am ars.
Dar o să avem nevoie de pașapoarte ca lumea.
Despre ce vorbești?
Eu am luat tot ce-am putut.
După ce m-au implorat.
Cățeao!
Recunoaște. Nici tu n-ai încredere în mine.
Deci, toată suprafața.
Asta dacă ești interesat de ambele clădiri, pentru că momentan sunt disponibile.
Sunt în jur de 22.000 de metri pătrați. Ventilația e divizată
și ai sisteme de filtrare separate pentru
laborator, birou, depozit și zonă de încărcare.
- Ce curat e... - Într-adevăr.
Foștii chiriași au lăsat locul într-o stare foarte bună. E imaculat.
Cu ce afaceri se ocupau?
Formavale? Să fiu al naibii dacă știu. Un fel de laborator biologic.
Au închiriat locul, și-au adus echipamentele,
și asta a fost ultima oară când i-am văzut.
Își duceau singuri gunoiul.
Cronin Partiz. Ronny Partiz.
Doctor Ronald Partiz.
Asta e de acum 10 ani, din Albany.
A absolvit liceul. Are 15 ani în poza asta.
E un băiat deștept.
S-a dus cu bursă la Cornell.
Și-a găsit locul în departamentul de biochimie.
Doi ani mai târziu, e la Medicină.
La 18 ani, participă la cercetări alături de nume mari.
Primește calificative bune. Se ține de treabă...
În 1999, publică un articol într-o revistă, Dermatologul American.
- Despre? - Ceva cu ciuperci.
Ce fel de ciuperci?
Nu contează.
Nu contează? Totul contează.
A plagiat articolul. L-a furat. A fost prins imediat.
A fost dat afară de la Cornell. S-a stabilit în garajul părinților săi,
și a început să lucreze la o cremă de față...
Da, ceva numit...
Cremă de primăvară.
A încercat s-o vândă la magazinele din zonă.
Ești sigur că e o cremă, sau e o loțiune?
- Pentru că mulți oameni le confundă. - Nu știu.
Iisuse, Duke. Să facem rost de ea. Să facem rost de ea. Dacă...
Dacă există șansa ca tipul ăsta să fie arma secretă a lui Tully,
avem nevoie de mai mult decât de notele lui.
Trebuie să-mi aduci crema. Arată-mi crema, Duke!
A dat faliment peste noapte. A lovit pe lângă, bine?
Nu credem că acea cremă e răspunsul aici.
Iar acum devine și mai neobservat.
2002, 2003, nimic.
Parcă n-ar fi existat. Fără taxe, fără evidență bancară, nimic...
Acum 2 ani, intră într-o bancă din Atlanta
și scoate o scrisoare de credit de 500.000 de dolari și o carte de vizită Formavale.
Am căutat cât de mult am putut,
n-am găsit nimic despre Formavale.
N-avem un vânzător, n-avem o firmă de asigurări,
n-avem pe nimeni care să ne poată spune
cu ce se ocupă Formavale.
Lucrăm la datele de călătorie din New York,
cum Howard Tully s-a dus până la Dunwoody ca un taximetrist...
La 2 zile după ce Ronny Partiz a vândut Formavale firmei B&R,
trei mașini blindate opresc în fața clădirii.
Nu doar asta, B&R trimite un inspector particular de securitate
să supravegheze încărcatul, care a avut loc în timpul nopții.
Trebuie să luăm în considerare că B&R nu a dezvăluit încă
nicio situație financiară, care să evidențieze achiziția.
Iar apoi adăugăm faptul că Ronny Partiz a locuit în ultimele șase luni
într-un apartament de 10.000 dolari pe zi în hotelul Atlantis din insulele Bahamas.
Iar în final, să nu uităm că joacă Baccarat atunci când e destul de treaz
să ajungă până la masă, la o miză
de 300.000 dolari pe săptămână.
Duke! Trebuie să încetezi cu țopăitul
și să-i iei urma tipului ăstuia.
Poți să uiți de camera lui.
Parcă e un penitenciar acolo. Se întâmplă ceva mare.
Ți-am spus. Ce vrei să faci?
Totul e în regulă.
Serviciul de curățenie.
E o pierdere de timp. Vrei să stăm aici?
Uită-te la el. E paralizat. N-ar putea pleca nici dacă ar vrea.
Când îmi dai cartea de credit să intru în joc?
E o masă de 5.000 de dolari.
Nu-i nimic. Împărțim câștigul.
Las-o baltă.
Uite, poate ai dreptate.
Poate în seara asta nu pleacă nicăieri.
Ce facem?
Stăm și ne uităm, iar mâine...
Mâine găsim pe cineva care lucrează sus în camerele alea. Bine?
Ce faceți, băieți?
Bine, mulțumesc. Foarte bine. Mă bucur să aud.
Sper că mă puteți ajuta.
Trebuie să mă uit la cheile voastre de la camere.
Ce interesant...
Da, e interesant.
O cameristă tocmai a găsit câteva lucruri interesante în niște camere sus.
Uite cum facem...
Băuturile sunt propuse.
Va trebui să facem o plimbare.
Acum.
Prinde-l!
E atât de important...
Cine crezi că e?
Trebuie să fie chestia aia nouă, nu?
Are sens.
Ce altceva ar putea fi?
Începeam să-mi fac griji... Am coborât din avion,
și pentru un minut am avut impresia că sunt urmărită. De cine?
Nu știu, probabil eram paranoică.
E o nebunie. Nimeni nu știe că suntem aici.
Știu, dar ce era să fac? Trebuia să scap de ei.
Am mers in cerc timp de 2 ore. Nu am știut să fac altceva.
Am vrut să sun, dar am zis că riscăm totul.
N-am vrut să încep neglijent.
- Doamne, ce bine miroși. - Te rog, miros ca o mașină de închiriat.
Uimitor...
- L-am îmbunătățit. - E mai mult decât atât.
Sărbătorim. Am vești bune. De fapt, sunt mai mult decât vești bune.
- Am pus-o. - Ce-ai pus?
Am intrat. Am răspunsul. Cheia, planul genial. Am pus-o.
Glumești.
Vino încoace. Stai jos. Doar stai jos. Bine.
Câți bani crezi că s-au cheltuit pe pizza congelate anul trecut?
Ce? Pizza congelată. Cât de mare crezi că e piața?
Un miliard de dolari. Un miliard. Și asta doar pizza.
Fără să pun la socoteală enchilada, clătite, macaroane și brânză.
Doar pizza. Planul genial, nu?
Obiectivul unu? Piața uriașă. O avem.
Obiectivul doi. Conflictul.
Găsim o piață în care concurenții care se urăsc atât de mult,
încât ar face orice pentru a câștiga.
Ne infiltrăm, conducând atacul. Când prețul e corespunzător, plecăm.
Trebuie să găsim doar un unghi de atac.
Poate schimbăm tabăra, cumpărăm informații,
poate acțiuni, le vindem, de toate. Sunt o sută de posibilități.
E o companie pe nume Butter Mills, da?
Acum două luni, directorul executiv, domnul Butter Mills
stătea acasă, se uita la televizor împreună cu nepoata lui.
Apoi la televizor apare o reclamă cu ceva numit...
Pizza cu crustă dublă.
Tipul ăsta lucra la pizza cu crustă dublă de cinci ani.
A investit 50 de milioane de dolari. Pentru el e un produs nou important.
Problema e că el n-a scos-o încă pe piață.
Reclama pe care o vede e la Flakey Fresh cu crustă dublă.
I-au furat conceptul, formula, ambalajul și campania de promovare.
Așa că domnul Butter Mills iese la atac.
Dau jos mănușile și scot carnetele de cecuri.
Acum vine partea cea mai bună...
Ghici pe cine ar vrea să numească directorul de Inteligențe Operaționale?
Am luat o slujbă ieri.
Ce? De asta eram paranoică.
Cum adică ai luat o slujbă?
Nu puteam să te sun să-ți spun.
Nu pot să cred.
- Ce s -a întâmplat cu "împreună"?
Era prea... Aveam un plan.
Ne-am pus de acord să discutăm totul. Discutăm totul și facem împreună.
Am spus că nimeni nu acționează singur.
Ray, te rog... Poți să scapi de ea?
Bineînțeles că poți. Nici măcar n-ai început. Claire...
Știu că am vorbit să luăm două slujbe,
să vedem care merge mai bine.
Dar cu asta, cu pizza...
Putem schimba tot orarul. E perfectă.
Și putem fi împreună.
Eu iau slujba, tu lucrezi la strategia de ieșire.
Stabilești identitatea, găsești băncile, conturi offshore,
orice ne trebuie, tu le aranjezi, iar eu te aduc înăuntru.
Îmi va trebui personal. Tu vei depune un CV, ne întâlnim.
Ne placem, ne urâm, orice merge mai bine...
Cu cine ai luat slujba?
Equikrom.
Locală? New York.
De fapt, sunt două slujbe.
Equikrom vrea să mă angajeze pe sub masă,
apoi să-mi găsească o slujbă la biroul de contraspionaj
pentru Burkett & Randle.
Vor să fii o cârtiță?
Equikrom?
În New York.
Unde e treaba cu pizza?
În Cleveland.
Ai spus că ți-au oferit ție slujba.
Bineînțeles. Mă iubesc.
Ai fi luat-o pe loc. Așa ca tine?
Nu era nimic formalizat.
- Uite, nu trebuie s -o accept.
Da, ce logic...
Cum o să ne mai vedem?
Cu foarte mare atenție.
Asta e ceea ce voiam, nu?
Cred că da.
Vino încoace.
Doamnă Stenwick...
Cineva a făcut focul.
Cineva a fost primul.
Nu mă refer la idiotul care a găsit un băț aprins și nu l-a lăsat să se stingă.
Mă refer la omul care putea să facă focul.
Până ca acea cunoștință să fie furată,
omul acela a fost cel mai puternic de pe planetă.
Asta înseamnă ceva. Să fii primul.
Să fii cel mai...
E o chestie importantă.
Înseamnă să ai oportunitatea de a reproduce la cea mai înaltă frecvență
și cu partenerii aleși de tine.
Înseamnă că produsul tău va avea cea mai mare șansă de supraviețuire.
Și o oportunitate mai bună de a face propriul foc.
Personal cred că evoluția umană și-a urmat cursul.
Trăim într-o lume în care oamenii care pot face focul au o tendință
de a purta prezervative,
a sta în casino și a bea până amorțesc.
Cred că evoluția individuală a fost înlocuită de altceva,
de o evoluție divizată,
de o dispută comună, dacă dorești.
Eu cred, doamnă Stenwick, în evoluția corporatistă.
Eu cred că corporația care e prima, care e cea mai cea,
are oportunitatea de a produce la cea mai înaltă frecvență
și pe cele mai bune piețe.
Iar acționarii ei, prin extindere, au cea mai mare șansă de supraviețuire
și de reinvestire.
Nu cred că vă dați seama de serviciul pe care dvs. și domnul Bauer
l-ați făcut acestei corporații noaptea trecută.
Ne-am făcut doar treaba, domnule.
Domnul Partiz poate pare un tăntălău...
Dar nu e deloc așa.
El a dat corporației Burkett & Randle un cadou care ne va schimba afacerea,
viața... Pentru totdeauna.
Întrebarea e, doamnă Stenwick,
dacă puteți să continuați slujba pe care avem nevoie disperată s-o faceți,
fără să cunoașteți care e miza.
Vă puteți face slujba fără să știți ce protejați?
Ceea ce trebuie să știu...
Pot să împart focul meu cu dvs.?
Ai avut ceva probleme pe teren?
Ce vrei să spui?
Am primit un mesaj de la Claire.
Vrea să se întâlnească cu Garsik.
E o idee proastă.
Da, așa i-am spus și eu, dar acum vrea contact direct.
Nici vorbă.
- Sunt banii lui. - Și ea e agentul meu.
Ți-am spus când am venit la bord, joc cum vreau eu.
S-a pus întrebarea dacă numai cu ea te joci.
Ar fi bine să-mi explici asta.
Consulatul American, Dubai, tu și cu mine, 4 iulie 2003.
Deranjează pe altcineva.
- Margarita roșie, albă și albastră. - Pleacă.
Eu aveam proteză la genunchi, tu inel la picior. Primul pe care l-am văzut.
Trebuie să recunosc că e o cățea dată naibii.
Când ți-a trimis asta? Nu ea a înregistrat-o. Ci tu.
Ți-am pus un microfon în telefon. Am înregistrat totul.
Trebuia. Nou în echipă, la sfârșitul misiunii?
Ce pot să spun? M-a încolțit nenorocita.
Dacă aș fi știut că e ea, n-aș fi acceptat slujba.
Nu ne-ai spus adevărul, Ray. Mă dai afară, Duke?
De ce nu m-ai dat afară de la început? De ce m-ai ținut?
De ce?
Pentru că ești cea mai mare sculă pe care am văzut-o vreodată.
Haide! Am crezut că o pierdem.
Că am ținut-o prea mult pe teren și că a luat-o razna,
De asta te-am adus pe tine.
Dar asta, asta e mai mult decât ne așteptam.
Când ai dat-o gata, la bar?
Ai 10 secunde să iei mâna de pe mine.
Ce? Nu vrei sa mai fii prietena mea?
Pune-o pe cealaltă.
Ok.
Oi fi obișnuită să stai cu picioarele în aer,
dar ești cu susul în jos.
Ești a mea.
La naiba! Mi-ar fi plăcut să am imagini cu asta.
"Ești a mea."
- Cine mai știe de asta? - Doar eu și Dale.
Ai glumit cu întâlnirea cu Garsik?
Nu. Aia e pe bune. Nu-ți face griji pentru ea.
Nu e nevoie să știe că știm.
- Poartă -te firesc.
Bineînțeles.
Nu sunt bun la nume. Ar trebui să fiu. Încerc.
La fețe sunt mai bun. La fețe sunt de 9, minus 9.
Unde sunt bun, unde excelez, sunt cele cu care m-am culcat.
- "Ești a mea." - "Tu ești a mea."
"Ba tu ești a mea."
Ar fi trebuit să suni.
Aș fi putut veni acasă acum câteva ore.
- Unde ți-e geanta? - Am zbor de noapte.
Trebuia să fiu in Huston.
Am pierdut legătura, așa că am furat câteva ore.
Trebuia să-mi dai un mesaj.
Eram la birou, scriam rapoarte.
Nu puteam risca.
- De la un telefon public? - De nicăieri.
De ce? Ce se întâmplă?
Nigel Bingham...
- Ați fost împreună în Atena. - Era șeful meu de post.
- Mai sunteți în termeni buni? - Grozavi. De ce?
Unitatea Specială Equikrom face angajări.
Duke are nevoie de un agent de teren, și știu cum să te bag.
Se întâmplă, Ray. E război.
Ce vrei să spui? Un meci mortal între corporații.
Asta e. B&R sunt pe cale să facă o mutare.
- Ce fel de mutare? - Un produs nou. Ceva mare.
Cum adică mare?
S-au ordonat de sus 4 percheziții în ultimele 2 săptămâni.
Acum trei zile am început să revizuim parolele la fiecare oră.
Azi dimineață am primit un mesaj de la Duke.
Voia să intru în acțiune, și o să-i spun mâine
să-și pună pofta-n cui, dacă nu-mi dă un agent de teren bun.
Tu o să primești slujba asta.
Fără să știu produsul?
Asta e ideea. Nimeni nu știe.
Trebuie doar să fim acolo primii.
Tu de o parte, eu de cealaltă. E perfect.
Ce legătură are asta cu Nigel Bingham?
E prietenul de pahar al lui Duke. Joacă cărți de două ori pe săptămână.
Îl suni pe Nigel.
Doar ce te-ai cazat, ești blocat în Cleveland.
Înnebunit, suni pe toată lumea că
ești disperat să ajungi la New York.
Nu ești disperat să ajungi la New York?
- Ba da, desigur. Doar că... - Doar că ce?
Chestia cu pizza se încinge.
Lansăm Hawaiiana Congelată, cu ananas și șuncă.
Se face pentru prima dată.
Felicitări.
Bine, nu chiar pentru prima dată.
Ticăloșii de la Flakey Fresh au furat ideea de la Butter Mills
și am aflat că vice președintele
are o asistentă de 22 de ani care datorează 60.000 de dolari
unei rețele TV de cumpărături. Bingo.
Nu mai spune.
Ăștia sunt ai ei?
Ce sunt ăia?
Un tanga. Era în dulapul tău.
Nu se poate.
Ai cui sunt?
Ai nimănui, pentru că e imposibil. Ce e imposibil?
Să-i fi lăsat cineva, să fi uitat tu de ei? Sau să-i găsesc eu?
E imposibil pentru că ți-am fost loial. În ce dulap?
- În ce dulap? - E o nebunie.
- Negi asta? - Absolut.
Singura care vine aici e proprietara,
și ei nu i-ar veni nici ca brățară.
Atunci de unde au apărut?
Jur...
Jur pe tot ce e bun și adevărat
că habar nu am ai cui sunt. Și faptul că nu mă crezi,
după toate prin câte am trecut,
și că nu ai încredere în mine e, sincer să-ți spun, supărător.
În cazul ăsta, îi pun iar pe mine.
Sunt ai tăi?
Ai trecut.
Te joci cu mine?
Aveam nevoie să te aud spunând-o.
- Ești chiar așa supărat? - Da, cred că da.
Dar și excitat, nu?
Chestia e că am doar 55 de minute să mă revanșez.
Las-o baltă.
Nu mi-a plăcut niciodată jocul ăsta.
Orice sport ce impune o limită la scor e o pierdere de timp.
Doar 300?
Te dai de ceasul morții să faci ceva ce pot face si restul de 9 milioane?
E cea mai mare tâmpenie.
Nu te întoarce, doar ce-a intrat.
- Ne-am înțeles, da? Ne vede? - Da...
- Par natural? - Super natural.
Cine a ales locul ăsta?
- Te deranjează? - E cam luminos.
- Domnul de aici e... - Știu cine e.
Da? Chiar și cu pălărie?
E profesionistă.
Da, văd.
Cu siguranță...
Noi am luat bere.
Tu vrei ceva? E bine.
- Mor de foame. - Atunci ar trebui să te hrănim.
Aș vrea o pizza. Și faptul că nu mă crezi,
Sunt sigur că au.
Și pizza congelată.
- Nu cred. - De ce nu te uiți să vezi?
S-ar simți mirosul.
Nu-mi pasă dacă trebuie să te duci și în Sicilia. Ia-i o pizza.
Vrei ceva anume pe ea?
Surprinde-mă.
Cu pepperoni.
Cu brânză și ardei.
Cu ciuperci.
Ciuperci și ceapă.
Simplă.
- Hawaiană. - Simplă.
- Vă place iute sau... - Da, iute. Foarte iute.
Extrem de iute.
Vreți ceva de băut?
Da, sigur. Orice.
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Tu...
Trebuie să dai de Duke.
Spune-i să găsească o linie sigură
pentru că trebuie să mă sune imediat.
- Ce a spus? - Linie sigură.
Înțelegi? Și numai dacă e sigur.
Trebuie să urc în avion și el trebuie să mă sune,
dar în siguranță.
Eu sunt. Am nevoie de Duke. Acum.
Spune-i să se grăbească.
Ce faci?
Eu?
- Cum ai ajuns aici așa repede? - Nu destul de repede.
- Pleci? - Nu credeam că vii.
Am lăsat semnul.
Și ai luat pașapoartele și banii.
Jumătate din bani. Jumătatea mea.
Am jurat să nu ne atingem de ei până nu o ștergem.
Am avut încredere.
De asta ai verificat?
- Când ai făcut asta? - Când?
La vreo 6 ore după ce am terminat cu Barbara Bofferd de la Voiaje.
Glumești.
- Despre asta e vorba? - Asta?
- Suntem în joc. N -avem timp de asta.
De ce? E o explicație lungă?
Mergi.
Ce i-ai spus lui Garsik?
- Ești incredibil. - Care e secretul?
- Te-ai culcat cu ea! - Pentru noi. Pentru proiect.
- Nu pot să cred că ai făcut asta. - A fost doar o misiune. N-a însemnat nimic.
Ar trebui să vezi pozele.
Tu ești ultima persoana la care ar trenui să-i dau explicații.
Singura diferență între asta și prima noastră partidă
e că nimeni n-a fost drogat și lăsat să moară.
Lăsat să moară? Dormeai cu zâmbetul pe buze.
Timp de 18 ore!
- Nu poți uita de Dubai, nu? - Care e produsul, Claire?
Ai spus că poți, dar nu poți! Care e produsul Claire?
Bine, am venit aici ca să-mi iau lucrurile.
Eram gata să o șterg.
Am scos punga și mi-am zis,
"Ce faci? E o chestie bună. Ar putea merge. E revanșa."
"Luăm Dubaiul, ușuratica, suntem chit și nu mai vorbim de asta."
Am pus totul la loc
ca și cum nu s-a întâmplat.
Apoi mi-am dat seama că lipsea ceva.
Unde e pașaportul canadian al lui Ray?
Știam că trebuia să fie acolo,
doar eu am lipit totul la un loc.
Da, bine. Am luat pașaportul lui.
De ce? Eram paranoic.
Testele astea și neîncrederea te afectează.
Mi-am zis de ce să n-am o parașută,
dacă avionul se prăbușește?
Am vrut o carte. Atâta tot.
Trebuia să merg așa departe cu dna. de la Voiaje? Poate nu, dar a mers.
E acoperirea mea. Asta a fost întotdeauna acoperirea mea.
Sunt un zăpăcit, un afemeiat, un dezordonat. Ăsta e avantajul meu.
Jucăm un joc în trei cu niște oameni
foarte inteligenți și motivați.
Vrei să joc cu o mână la spate?
Nu de mâna ta vorbeam.
Știi ce? Treci peste asta.
Știi ce? Asta fac.
Ce vrei să spui?
Aceeași împărțeală, reguli noi. Tu ține-ți parașuta, eu o țin pe a mea.
- Atât de geloasă ești? - Nu, atât de concentrată.
Am investit doi ani în asta
și n-am să las un sentiment imatur și tâmpit
să compromită o operațiune de succes.
- Deci sunt strict afaceri acum. - Obișnuiește-te cu ideea.
M-ar ajuta să știu ce fel de afaceri.
Păr. Creșterea părului.
Acolo unde trebuie.
Vrei să spui...
De acum înainte, Ronnie Partiz va fi sfântul bărbaților cu chelie.
- Numai că n-o să fie bărbați chei. - Un remediu pentru chelie?
Șamponul "Spală și Crește", de la B&R. Îmbogățit cu partizonol activ.
- Păr? De asta... - E mare.
E mai mult de-atât. Mare e microscopic.
Știi cât valorează asta? Păr...
A deține remediul e ca Sfântul Graal.
Nu e de mirare că erau așa înnebuniți.
Avem remediul pentru chelie și tu
te superi pentru un incident neînsemnat.
Nu-l avem. Nu? Dar există o formulă, nu?
Trebuie să fie. O formulă cu o cerere de brevetare.
- Cine o are? Unde e? - Nu știu.
Dacă ai ști, mi-ai spune, nu?
Dacă ți-aș ascunde, aș fi aici acum?
Te-ai putea preface supărată
ca să-mi distragi atenția.
E grețos, chiar și pentru tine.
- Nu e răspunsul pe care -l voiam.
Liniște.
Alo?
Claire, aici Ned.
Am nevoie de tine la birou. Acum. Imediat.
O să fiu jos în 10 minute.
Trebuie să mă întorc la birou.
Avem parteneri de care nu știu?
Da, asta vreau. Mai mulți parteneri.
Ar fi o prostie să mă faci acum.
Trebuie să plec.
- Nu vorbim despre asta? - Tu ai spus, suntem în joc.
Nu e timp. Claire...
S-a declanșat un senzor de mișcare la etajul 31, lângă biroul domnului Tully.
Acolo sunt documentele.
Am găsit o cușcă de securitate larg deschisă
și am aprins luminile.
Am auzit furișări, și l-am urmărit.
A durat câteva minute, dar l-am găsit aici,
ascuns sub birou.
Ned!
A încercat să ne spună că era un test de securitate.
Ned, scoate-mi astea.
Am zis "Bine, dar tot trebuie să-l sunăm pe șeful tău."
Atunci a început să transpire.
- Unde e chestia aia? - Avea asta.
Partizonol 6.1. Ned, pot să explic.
- Taci din gură, Jeff. Ați deschis ăsta? - Nu.
L-a mai atins cineva? Doar noi și suspectul.
- Suspect? - Ăsta nu e un suspect. Nu, Jeff?
Ești un trădător nenorocit și o să te arzi, ticălosule.
Vreau un avocat.
Lasă asta, ai nevoie de o plasă.
Pentru că o să te arunc pe fereastră!
Zona de la etaj e asigurată?
Sigur nu mai e nimeni acolo?
Trebuie să fie liberă înainte să fie repornit sistemul.
- Cât durează asta? - Trei etaje? 20 de minute.
Du-te atunci. Du-te acum. Fă-o.
- Și el? - Nu pleacă nicăieri. Du-te!
Bine. Venim în 20 de minute.
Unde vă duceți? Veniți înapoi.
Nu mă lăsați cu el! Ați auzit ce a spus.
Vorbesc serios! Ned, haide. Claire!
Stai aici cu Jeff.
Mă duc să-i răscolesc biroul.
- Nu anunți incidentul? - Nu.
Trebuie să preluăm conducerea, așa că nu mai implicăm pe nimeni.
Și ăla?
Lasă-l. Nu-l mișca. Nu-l atinge. Lasă-l acolo.
Relaxează-te. O să-l anunț.
Dar să vedem în ce suntem băgați. Stai pe baricade, bine?
Părul e putere.
El îi redă bărbatului statutul original, virilitatea.
- Nu râde. - Scuză-mă. Duke...
Scuză-mă. Nu râde.
Prietene, trebuie să te relaxezi.
- Ce e? - Ray, unde ai fost?
Mi s-a părut că sunt urmărit.
- Am încercat să te sun. - Unde-i telefonul?
- Mi-a murit bateria. - Vrei niște pizza?
- Nu vrei nimic? - Nu, mulțumesc.
- În regula! - Mișto.
Deci, ce e băieți?
- Care e secretul? - Secretul?
Păr.
Ascultă-mă, Claire. Uită de Ned, uită de Tully.
Știi cât valorează asta? Pot face părul să crească.
Pot să-ți aducă părul înapoi.
Ai idee cât putem lua pe asta?
Cât ar plăti Garsik pentru asta?
N-au dat încă brevetul. E o tehnologie deschisă.
Uite, o văd. E o avere.
Claire, stai. Ascultă-mă.
Între noi a fost mereu ceva. Tu știi asta.
În avion... Haide, Claire.
Doamne, Claire!
Noi urmăm.
O am.
- Unde e Dineshi? - Chiar în spatele tău.
Dineshi. Dineshi! O are.
- Ce are? - Formula.
E la etajul 24 al clădirii B&R.
Nu poate ieși cu ea. Trebuie s-o trimită.
Dintre toate copiatoarele în care ai intrat, care e cel mai aproape?
O secundă, Ray.
Dă-mi ceva pe aproape. O secundă.
Știu că e unul la etajul 22 sau 23.
Nu avem foarte mult timp.
Resurse Umane. 22.
Nu, e o mașină la etajul 21.
- Unde mă duc? - Așteaptă. Așteaptă puțin.
Unde o trimit?
- Spune-mi că e un sistem aici. - O secundă.
Etajul 21, Resurse Umane. Deschide-o, zi-mi seria mașinii.
Ești bine?
Băieți?
- N -avem mult timp, Ray.
- Spune-mi unde s-o trimit!
21, Ray!
Poți coborî la etajul 21?
Uită-te după roșu. Am însemnat țintele cu roșu.
Roșu. E încercuită. Doar una?
Poate sunt mai multe.
Nu, e doar una. Văd doar un număr.
O clipă. Are nevoie de o cameră, un nume, ceva. Unde o trimit?
Uită-te după numere încercuite. Am nevoie de carte.
Ce faci?
Așteaptă. Am nevoie de carte.
E pe drum. E vulnerabilă.
O s-o găsesc.
- E un număr cu MR, nu? - MR 6432.
- Deci ar fi în față. - În față la ce?
- Uită-te în carte. - Mă uit, dar e un dezastru.
Aici.
Aici în față, prima pagină.
O să meargă? Dacă nu, spune-mi.
Nu văd decât nume.
Potrivește-le cu numerele.
O să meargă? Pleacă de aici, Ray!
O să moară telefonul.
Bine. Unde mă duc?
Ce? La naiba!
- Ray! - Haide.
Se mișcă barele? Ce?
La Fantomă. Se mișcă barele?
- Am pierdut-o. - Spune-mi dacă merge.
Da, dar dacă mai stăm mult...
Ce se întâmplă acolo? Vă descurcați?
Suntem bine. Ai răbdare.
Da. Barele se mișcă.
Clenteen Edgar. Resurse Umane, 21.
Claire!
Nu sunt nume.
Nu văd niciun nume.
Ray, am intrat.
Grozav, dar nu sunt nume pe birouri. Unde se duce?
Eu nu le am așa. Nu știu!
Stai puțin.
Ce e ăsta?
Clenteen Edgar. R.U. Etajul 21.
- Unde? - Nu-l văd. Nu listează birourile.
Ai numărul lui?
Sună-l pe telefon. Acum.
Am ajuns.
A intrat!
- Câte pagini? - Câte pagini are?
Doar una.
Una.
Ray, trebuie să fac asta. Nu mai pot aștepta.
E pregătită. Ce facem? Aproape gata.
Ia niște hărți și găsește altă mașină.
- De ce? - În caz de rezervă.
Aproape gata.
Gata! Am intrat! Trebuie doar s-o scaneze. Fă-o.
Nu e nimic pe ea.
Iese, dar e goală.
Ce naiba se întâmplă?
E goală.
- La naiba. - Ar trebui să meargă.
- Mai încearcă o dată. - Avem o rezervă?
O avem.
Am reușit!
Claire?
Te distrezi? Unde te-ai dus?
- Te-am supravegheat. - Prostii! Prostii! Ai...
- Ce naiba s-a întâmplat aici? - A devenit cam agitat.
Minte! A făcut ceva, a plecat. Unde e formula?
Ned, jur că n-a fost aici. Pune ceva la cale.
Cei de sus trebuie să fi anunțat incidentul.
Opsec a trimis deja oameni. Ne-am ars.
O să cerceteze fiecare centimetru.
Îți scapă ceva, Ned! N-a fost aici! Te joacă!
Fir-ar să fie, exact asta vrea! Ned!
Da. O am chiar aici. E în mâna mea.
Da, mă uit la ea.
Nu, e doar o petrecere.
Ne mai relaxăm și noi.
Habar n-am ce scrie. N-am făcut chimie.
Unde ești acum?
Doar nu ești pe lângă vreun geam, nu? Du-te!
Ascultă-mă, Duke. Mă bazez mult pe tine.
N-o vede nimeni. Nimeni!
Ține-o înfășurată în kriptonită până mă întorc mâine seară.
Am înțeles.
Bine. Da.
Iat-o.
Fantastic! E timpul să sărbătorim.
Ești bine? Nu, sunt expusă.
M-ai expus. L-ai lăsat să mă expună. Ce tot spui? O avem.
Am lăsat o urmă mare cât casa acolo. Sunt norocoasă că am ieșit din clădire.
Nu mă pot întoarce la muncă, nu mă pot duce acasă. Sunt expusă!
- Stai puțin. - Să nu îndrăznești!
De ce ai nevoie, Claire?
- De ce am nevoie? Ce zici de o nouă identitate?
- Duke. - Termină, Ray.
O să mă ascund, o să vă spun unde să-mi trimiteți partea și bonusul.
Sper să fie mai mare decât mă așteptam, pentru că ăsta a fost un coșmar.
- Care e problema ta? - Un copiator?
M-a pus să alerg prin clădire
ca să caut un copiator?
- A mers, nu? - De ce nu l-am trimis prin fax?
De ce? Pentru că...
Spuneți-i. Aveam aparatele astea peste tot.
Cine naiba mai trimite prin fax în ziua de azi?
Alergam ca nebuna, întrebându-mă, "Ce mama naibii m-a pus să fac?"
- Trebuia s-o scoți de acolo. - Erau încă 50 de metode mai ușoare.
- A mers sau nu? - Pentru cine? Pentru tine?
Era cineva cu el când a primit formula?
A fost singur cu ea?
E posibil să fi făcut o copie?
- Ce mama naibii faci? - Bănuiesc că asta înseamnă "Nu".
- Ești bolnavă. - E bolnavă.
Îl știu pe tipul ăsta.
Nu vă puteam spune
pentru că amenința proiectul.
Știe.
Are dreptate. Știu că voi doi...
Știai că a fost pe o listă de urmărire a CIA?
Asta e o minciună!
Cum a intrat în proiectul ăsta?
Noi suntem aici de un an jumate.
El apare înainte de ziua de plată?
- Eu am finalizat misiunea. - Ce fel de listă de urmărire?
Știți ce? Lăsați-o baltă.
Am terminat aici. Claire, stai.
Ai obținut ce voiai, Duke.
Dar asigură-te că ești singurul
care a obținut ce-a vrut.
Nu pot să cred. E incredibil.
Chiar tu ai spus-o, ai lăsat-o acolo prea mult timp.
Pam?
Dineshi?
- E posibil. - E o nebunie.
M-ați adus aici să prind peștele cel mare, și asta e mulțumirea pe care-o primesc?
Ăsta e turul victoriei? Ce faci?
- Mă percheziționezi? - Da. Durează 5 minute.
- Din cauza asta? Din cauza ei? - Contează?
Duke.
Ce nasol!
- Dle. Garsik, bun venit la San Diego. - Mă bucur să mă aflu aici.
Îți amintești de mine?
- Bănuiesc că Duke ne-a crezut. - Da...
Am așteptat. Văd asta.
Cumpărătorii elvețieni așteaptă. Am obținut 35 de milioane.
17.5 milioane de fiecare? Mie-mi convine.
Spune-mi că ai formula. Credeam că o ai tu.
- Eu te-am întrebat prima. - M-ai întrebat prima?
Dacă ți-aș spune că te iubesc, ar face vreo diferență?
Dacă mi-ai spune sau dacă te-aș crede?
Te iubesc.
Chiar te iubesc.
Nu știu de ce m-ai crede.
Nu știu de ce ai mai crede ceva din ce spun.
Am o fantezie cum că ne trezim brusc din asta.
Că am fi cum ar trebui să fie oamenii obișnuiți.
Încrezători și cinstiți.
- Nu suntem ca alți oameni. - Știu asta. Nu crezi că știu asta?
Ai idee cât e de frustrant să știi
că ești singurul bărbat care m-ar putea înțelege vreodată?
Știu cine ești.
Și te iubesc oricum ai fi.
Dacă aflu că asta e pentru că nu ai formula
și crezi că o am eu, o să fiu foarte dezamăgit.
Bine.
Ce zici de asta...
La trei, orice-am avea, că e formula sau nu,
punem cărțile pe masă.
O am.
Am spus la trei.
O am. Ce rost are? Te iubesc.
Mă gândesc la tine tot timpul.
Mă gândesc la tine și când ești cu mine.
Mă uit la tine... Nu mă pot opri să nu mă uit la tine.
Mă uit la tine și-mi spun că femeia asta...
Femeia asta știe cine sunt și mă iubește oricum.
Și eu o am.
E o cameră mare.
Dacă nu umpli o cameră mare, arată ca naiba.
- Asta a fost o întrebare. - Îmi pare rău.
Ce se întâmplă acolo?
Camera e plină. Au venit de o oră.
Cei cu satelitul sper că știu ce fac.
Conexiunea e stabilită.
Nu trag de timp pentru ei. Să se adune.
- Suntem la timp. - Poți să încetezi?
Sunt frumos, bine? Ajunge. Mulțumesc.
Ce e atât de important acolo?
Howard Tully.
Solicită o conferință de presă urgent, mâine la 8 dimineață în New York.
Doamnelor și domnilor, acționari,
să-l întâmpinăm călduros
pe omul a cărui viziune personală și voință de a câștiga
a transformat această companie în liderul de piață de astăzi.
Să-l întâmpinăm împreună pe directorul executiv Dick Garsik!
Mulțumesc...
Dumnezeule, vă mulțumesc.
Nu sunteți întregi la minte!
35 de milioane de dolari.
Certificatele de depozit.
Acestea sunt codurile de transfer corespunzătoare.
Acestea sunt numerele de cont și o schemă autorizată de plată.
Toată lumea care mă cunoaște vă poate spune
că sunt trei lucruri care nu-mi plac:
niciun fel de controverse.
Nu suport să fiu în centrul atenției.
Și mai presus de toate, știți
cât de mult urăsc să mă grăbesc.
Dragii mei, în ultimii ani
am avut o foarte secretă unitate specială de cercetare
lucrând la ceva ce nouă ne place să numim Proiectul Sampson.
Știți cum sunt oamenii de știință.
Sunt mereu călare pe mine.
"Te rog Dick, mai încet, ai răbdare, ai grijă."
"Dick, n-am publicat rezultatele încă. Dick!"
Eu spun, "La naiba cu asta!"
La naiba cu ascunsul după deget.
Am zis, "Știți ce, băieți?
Mă întâlnesc cu acționarii mei. Iar ei au dreptul să știe
care e incredibilul viitor planificat pentru această companie."
Haideți!
Sunt aici astăzi pentru a anunța că, suntem în etapele finale de testare
a unui șampon sigur pentru uz particular.
Un produs ce poate reda viață foliculilor de păr morți.
Doamnelor și domnilor, acționari... Da!
Equikrom e în pragul descoperirii unui remediu pentru chelie!
Îl avem!
Da, îl avem!
Tu...
Tu o să ai nevoie de el. Uită-te la tine!
Dick! Dick! Dick!
E vreo problemă?
- Ne testați? - Poftim?
- Sau poate credeți că e o glumă. - Nu înțeleg.
Da, se pare că nu.
Formula asta e doar o cremă obișnuită de piele.
De fapt, e o loțiune.
- Îmi pare rău, eu tocmai... - Ce?
- Am un lapsus. - Frumoasă încercare.
Puțină curtoazie profesională ar face situația mai puțin incomodă.
De unde te știu? De unde mă știi?
Bună mutarea.
M-am gândit mult cum o să fie.
Unde am fi, ce-aș spune, ce-ai spune, dar...
... niciodată...
- Oprește -mă când vrei.
- Scuze, nu eram atentă. - Bine. Deci?
- Vrei să începem iar? - Nu, ia-o de aici.
- Îmi dai și mie o gură? - Hai.
Mă confunzi cu altcineva.
Nu sunt bun la nume. Ar trebui să fiu. Încerc.
La fețe sunt mai bun. La fețe sunt de 9, minus 9.
Unde sunt bun, la cele pe care le-am ars. Ăsta e punctul meu tare.
Greșit.
- A fost perfect. - "Cele cu care m-am culcat."
- Și eu prefer "forte". - Cum adică?
"Ăsta e punctul meu forte."
Cele cu care m-am culcat, ăsta e punctul meu forte...
E mai bine.
Uite, nu știu cine crezi...
- O să articulezi, nu? - Poftim?
Trebuie să vorbești mai tare.
Îmi dai indicații acum?
Vrei să facem asta mâine și să nu te audă?
Chiar îmi dai indicații!
Umplu un gol în lanțul de comandă.
Vino aici și mai spune-o o dată.
Hai, o să facem asta pe bune în mai puțin de 12 ore.
Știu, dar mă face să mă gândesc la Roma.
Și Roma mă face să mă gândesc la tine.
Hai încă o dată.
Și când mă gândesc la tine, abia dacă mai pot articula ceva.
- Încă o dată, fără halat. - Nu lucrez gol.
- Știi că știu. - Arată-mi.
Arată-mi tu.
Hai s-o facem de la capăt încă o dată,
iar după aceea îmi scot halatul.
Dacă mă iubești, o faci fără halat, acum.
Bine. De la capăt, fără halat.
Îți amintești de mine?
Bineînțeles. A trecut mult timp, nu?
- Da... - Te-am prins.
Îmi pare rău, eu tocmai... Scuze.
Am un lapsus.
Ce ai?
Poftim?
Sunt perfecți!
Asta înseamnă că o facem, domnule?
Am putea căuta încă un mod de a întinde cursa asta
fără să găsim ceva asemănător.
Sunt perfecți! Ce modalitate de a băga asta înăuntru.
Întrebam doar. Ne-am asigurat că găsește discursul.
Varianta provizorie. Am lăsat-o să-l găsească azi după-amiază.
Putem trage de timp, dacă e nevoie.
Odată început, jucăm.
Nu putem retrage trupele.
Nu. Nu mai amânăm.
Deci asta e tot? Da, domnule.
Discursul... Uitați copia finală.
...existențele acestui proiect
trebuie apărate cu sfințenie.
Varianta provizorie e în joc.
Arată bine.
Nu le deosebesc. Care sunt cele noi?
Pentru registrul de voiaj Dunwoody
am făcut în jur de 200 de rezervări false.
Formavale? Habar n-am. Ceva biotehnică.
Mașini, avioane, hoteluri, tot. Și le-am îngropat în fișierele reale.
- Și când încep să sape? - Îl găsesc pe Ronnie.
Da. Mă așteaptă un avion să mă ducă în Bahamas
după ce terminăm aici.
Ăsta e albumul mei din liceu.
Și foaia matricolă.
Trebuie să încetezi cu țopăitul
și să-i iei urma tipului ăstuia.
Luăm realitatea lui Ronnie de până acum 2 ani
și adăugăm povestea noastră.
Am pornit lumina.
Am auzit furișări și l-am urmărit.
A durat ceva, dar l-am găsit aici,
ascuns sub birou.
Drumurile la Dunwoody,
achizițiile Formavale,
descărcatul noaptea, toate sunt pregătite.
Bună treabă. O inspirație. Incredibil!
E mai distractiv decât dacă l-am fi avut cu adevărat.
10 zile. Ăsta e termenul limită.
Garsik are întâlnirea cu acționarii în 10 zile.
Aprindeți fitilul. Puneți-l pe roate.
Nu. Ce nu?
N-o spune. Ce să spun?
Știu la ce te gândești.
Te întrebi dacă nu ți-am dat o formulă falsă.
Te gândești dacă nu cumva o am pe cea bună ascunsă undeva.
E grețos, chiar și pentru tine.
Dar ți-a trecut prin minte.
De asta sunt așa bine plătit. N-aș face asta niciodată.
Pentru că mă iubești. Exact.
Domnul Koval și doamna Stenwick?
Citește-o.
"Din partea lui Howard Tully."
Ne-a făcut, nu-i așa? Da.
Trebuie să fi început de mult.
- De... - De mult de tot.
La nivel strict profesional e...
Impresionant.
- Vreau să spun că... - Da.
Măcar ne avem unul pe celălalt.
E chiar atât de rău, nu? Cam da.
- N-am vrut să... - Știu.
Nu pot să respir. O să fie bine.
Când? După ce ne trezim la Roma.
S-ar putea să trebuiască să mă trezesc multă vreme la Roma.
Sună ca un plan.